Текст песни Amíg csak egy magyar él - Kárpátia
Az
alkonyat
pirosra
festi
a
felleget,
Aranyló
fürtjei
bíborrá
válnak.
Lángjától
felizzik,
s
haraggá
gerjed,
Minden
magyarban,
az
elfojtott
bánat.
Évszázadok
kínja
egyszerre
fellobban,
Parázsa
nem
hunyt
ki,
most
újra
él,
Felperzselt
mezőn
is
új
élet
sarjad,
Szép
tavasz
illatát
hordja
a
szél.
Amíg
csak
egy
magyar
él!
Míg
az
éjjeli
szellő
a
felhőket
hajtja,
A
hajnal
már
tomboló
vihart
lehel,
S
korbácsok
ütötte
sebeit,
gyógyítva,
Szívében
lángorkán
bosszút
nevel.
Gyötrelmes
szenvedés
színültig
csordult,
S
ki
eddig
sarcolta,
reszketve
fél.
Rablánc
és
koldusbot
eltűnik,
széthull,
Piros-fehér-zöldben
táncol
a
szél.
Amíg
csak
egy
magyar
él!
Nemzetünk
százéves
álmából
riasztja,
A
felajzott,
dühödten
lüktető
szív.
Az
egyik
kezével
gyermekét
szorítja,
Másikkal,
lángoló
szablyával
vív.
Idegen
rablóhad
nézd,
ahogy
megvirrad,
Nekünk
az
ébredés,
nektek
a
vég.
Üvöltő
harci
zaj
után
csak
csend
marad,
Ármányos
pénz
többé
semmit
sem
ér.
Amíg
csak
egy
magyar
él!
Внимание! Не стесняйтесь оставлять отзывы.